Det finnes et hav, hvor giganter samles for å fråtse
hvor mennesker kjemper mot planetens tøffeste farvann.
Det strekker seg nesten 1610 mil fra Arktis, til Antarktis
fra tropiske grunner, til mystiske dyp
Det er et ekstremt hav.
Maskinrommet for stormer 160 mil brede.
Men også, et fristed for de sårbare.
Mennesker og dyr drister seg ut i dette uforutsigbare havet
og risikerer alt for dets rike belønninger.
Dette er Atlanterhavet, det villeste havet på Jorden.
ATLANTERHAVET
OVERSATT OG SYNKET AV LEOGATE1968
Det er januar langt nord i Atlanterhavet, utenfor kysten av det arktiske Norge.
Lufttemperaturen er minus 10 grader.
Landet er livløst, innelåst i is.
Men under havets overflate beveger vannet seg.
Milliarder av sild har ankommet fra det åpne havet for å gyte
og deres nærvær tiltrekker giganter.
Knølhvaler...
massive Finnhvaler...
hundrevis av spekkhoggere.
Dyr som har reist hundrevis, kanskje tusenvis av kilometer
for denne årlige hendelsen.
Et gilde som bare vil vare noen få uker.
Denne ekstraordinære samlingen er bare mulig
på grunn av en av planetens mektigste krefter.
En kraft hvis opphav ligger en halv verden unna disse Norske farvannene...
... Golfstrømmen.
En undervannsstrøm med varmt vann 8 mil bred
som skjærer gjennom havet tusenvis av kilometer.
Golfstrømmen former alt liv i Nord-Atlanteren.
Fra Arktis, til Karibien.
Golfstrømmen er drevet av vinder og begynner her
hvor det åpne havet møter korallrevene i det Karibiske hav.
Her er det dyr i ly som snart vil dra til Arktis,
på samme reise som den store strømmen.
Hver vinter, er disse korallrevene nord for Den Dominikanske Republikk
fylt med sangen til Knølhvalen.
Denne Knølhval hunnen kom hit på denne tiden i fjor for å parre seg.
Elleve måneder senere, er hun tilbake for disse farvannene er varme, og rolige,
beskyttet av de rundt liggende revene.
Det perfekte stedet å føde babyen sin.
Denne kalven ble født for bare et par dager siden, og veier et friskt tonn.
Akkurat nå, hviler moren hans, og kalven utforsker sin nye verden.
Men han er så ung at han blir raskt sliten.
Han må bli en mye sterkere svømmer før han forlate dette fristedet.
Hans mor løfter ham opp til overflaten for å puste.
Det er veldig lite mat for moren å spise her
så hun vil ikke være istand til å produsere melk så mye lenger.
Snart, vil de måtte dra.
Det er mange farer på veien. Spekkhogger angrep, kollisjon med skip.
Hans mors rygg er full av arr etter båt propeller
men den unge kalven står foran en enda mer nærstående trussel
fra et veldig farlig dyr.
Knølhval hanner kommer hit hvert år for å få en mulighet til å parre segl.
De konkurrerer seg i mellom for adgang til hunnene.
Deres rivalisering kan være meget farlig.
Noen hunner i disse farvannene ser etter en make
men ikke denne moren med sin sårbare kalv.
Om hun ikke greier å riste av seg de testosteron fulle hannene
kan kalven hennes bli klemt til døde mellom tretti tonn tunge kropper.
Hannene jager etter henne for å komme i posisjon for å parre seg med henne.
Kalven strever med å holde følge.
Moren guider kalven opp for luft
og bruker kroppen sin for å blokkere og bekytte ham fra hannene.
Hannene blir mer og mer aggressive mens de kjemper for adgang.
Deres 5 meter lange finner, inngrodde med skarpe ruer, svinger som store klubber.
Kroppene deres kan også være et våpen.
Et sammenstøt kan skade rivalen alvorlig
eller knuse kalven, fanget i kampens hete.
Kalven er utslitt.
Men endelig, hans mor som er mye større og sterkere enn hannene
får gitt klar melding til hannene.
Hannene drar videre.
Kalven er nå seks uker gammel
hans mor har passet godt på ham så langt men energi lageret hennes svikter.
Hun må dra fra parrings grunnene og dra nordover.
Heldigvis, har dietten til babyen hennes på rundt 200 liter melk om dagen
og mye lek, har bygget opp kreftene hans.
Nå er han også sterk nok til å gå til overflaten.
Han er klar for å møte det åpne hav.
Hans mor fører ham vekk fra fødestedet.
De er på vei mot de rike farvannene ved Norges kyst.
Det er en reise de må utføre.
Den store Golfstrømmen vil hjelpe til med å få dem avgårde.
Golfstrømmen er drevet av vindene
som blåser over havet, og dytter vannet foran dem.
Fra Karibien og Mexico-gulfen, blåser vinden nordover
og driver strømmen mot USA.
Utenfor kysten av Florida, vokser Golfstrømmen i styrke
mens den presses mot land.
Rett utenfor strendene i Miami, flommer en strøm
100 ganger større enn alle verdens elver til sammen
og det er en travel motorvei, fullstappet av giganter.
Tusenvis av 3 meter lange blåfinnede tunfisk får haik der hver eneste vår,
reisende nord fra Mexico-gulfen til jakt stedene deres for sommeren.
Sverdfisk, Marlin og fetterne deres, Seilfisk, hopper også ombord.
Seilfiskens 160 mils vandring tar cirka en måneds tid
men ulikt hvalene, finner de noe å spise på veien.
Denne flytende matten med Sargassum sjøgress er et perfekt sted å finne mat.
Sargassum gir navnet til et nærliggende hav, Sargasso havet
et enormt område i hjertet av Atlanteren
hvor sjøfolk er redde for å reise på grunn av historier om skip fanget for alltid,
i store matter av gress.
I virkeligheten, gir disse flytende øyene mat og beskyttelse
for hundrevis av små fisk
og det gjør dem til rike jaktmarker.
Seilfisk kan svømme i over 90 km/t, istand til å jage de raskeste byttene.
Hvordan de fanger byttet sitt har kun nylig blitt oppdaget.
Seilfisken bruker det lange sverdet sitt til å dytte en fisk ut av stimen
får den ut av balanse, før den slår til.
Golfstrømmen og vindene som driver den, er ikke bare brukt av dyrelivet.
Mennesker har brukt Golfstrøm vindene i hundrevis av år.
Da Christopher Columbus satte sin fot i Den Nye Verden i 1492
åpnet han en verden av muligheter.
I hundrevis av år, ble skatter og naturlige rikdommer
fraktet frem og tilbake over Atlanteren
som drev koloniseringen av Amerika, og endret kursen for menneskets historie.
Og ikke noe av det kunne ha skjedd uten Vindene i Golfstrømmen.
Fra Karibien dytter vinden strømmen nordover og så østover mot Europa
så jevnt at seilere kunne stole på dem for å krysse tusenvis av kilometer med hav.
Selv i dag, bruker sjøfolk denne gamle handelsruten.
Mannskapet på dette Nederlandske skipet bruker vinden til å frakte rom,
sjokolade og kaffebønner fra Karibien tilbake til Amsterdam.
"Tre Kamerater" har ingen motor. Hun er helt avhengig av vinder og strømmer.
så mannskapet må reagere på hver endring i vinden.
Vi er klare til å sette seil.
Vær klar med tauene, vær klar med hovedseilet.
Mannskapet jobber på skift, tolv timer i døgnet.
Det er hardt arbeid, men det har sine goder.
Man føler seg forbundet med naturen for man føler konstant bølgene rundt skipet.
Og du føler vinden på din egen rygg.
Det er delfinene som besøker deg.
Man føler seg slik forfedrene gjorde det.
De samme bølgene, de samme vindene.
Så, det er, det er vakkert.
Men som i eldre tider, det å tøyle Atlanterens naturlige krefter,
betyr å sette sitt eget liv i fare.
Gjennom århundrene, har mer enn 600 skip forlist
bare langs en kort strekning av Amerikas Atlanterhavs kyst.
Der hvor Golfstrømmen flommer forbi nådeløst nært land.
De forræderriske sandbankene utenfor Barrier øyene utenfor Nord Carolina
er kjent som Atlanterens kirkegård.
Men det har kanskje vært overlevende etter skipsforlis her.
Ingen vet helt hvordan de har kommet hit, men mange tror at deres forfedre
kom seg iland fra forliste galleoner etter de Spanske Conquistadorene.
I de siste 500 årene, har hester med Spansk avstamming
levd fritt her på disse øyene
I dag, gir det frodige gresset fra salt sumpene, mat til over hundre hester.
En gang temmet, nå helt ville.
De lever i små grupper med merrer og føll, som hingstene kjemper om adgang til.
For disse hestene, finnes det en kritisk utfordring.
Vannet som omgir dem, er for salt til å drikke.
For å slukke tørsten sin, må de først grave.
Disse hestene er overlevere.
De svømmer til og med mellom øyene i letingen etter friskt gress.
Etterlatt i århundreder på denne utposten i Atlanteren
er disse Spanske hestene en levende påminnelse
på hvordan Golfstrømmen har påvirket menneskets historie.
Utenfor Barrier øyene har Golfstrømmen hjulpet til med å bære disse knølhvalene
over 160 mil fra Karibien.
Denne moren og kalven har slått seg sammen med en hann,
muligens for å få litt beskyttelse fra det økende antallet av spekkhoggere.
De har gjort det bra med å ha kommet så langt
men moren har kanskje ikke spist på 6 måneder
og melken hennes vil ikke vare så mye lenger.
Heldigvis, så er Atlanteren på vei til å levere redningen.
Når Golfstrømmen passerer det nordlige USA
vil møtende vann hjelpe til med å skape en ekstraordinær transformering.
En kald strøm presser nedover fra Arktis langs med kysten
og frakter isfjell med seg.
Blandingen av de to strømmene hjelper til med å bringe næring til overflaten
og sår frøene for en eksplosjon av liv.
Blåfinnet tunfisk er en av mange reisende i Golfstrømmen
som avslutter sommer vandringen utenfor New England og det østlige Canada
i noen av de rikeste farvannene på Jorden.
Denne rike strekningen med hav gir næring til millioner av sjøfugler
og enorme mengder av sjødyr.
Krabbeseler reiser sammen på jakt etter fisk.
Hver vår, forvandles disse rike farvannene til en frodig grønn suppe
over hundrevis av kilometer når milliarder av planter eksploderer med liv.
En plankton blomstring.
Hver for seg, er disse plantene for små for det nakne øyet til å se.
Men i så store mengder, er de hoved- næringen i disse utrolig rike farvannene.
Ørsmå dyr livnærer seg på de små plantene.
Og disse igjen er jaktet på av enda større dyr
og så videre, opp i næringskjeden.
Hvert dyr eller plante som ikke kan svømme mot strømmen har benevnelsen plankton.
De fleste av disse er ørsmå,
men denne rike regionen kan gi mat nok til kolossene i plankton verdenen.
Dette er en Løvemanke, den største maneten i verden.
Dens kropp kan være bredere enn en mann er høy.
Dens brennende tentakler kan være lengre enn en Blåhval
og fanger alt fra små reker, fisk og andre maneter.
Dette er en skapning de fleste vil unngå å komme for nær.
Men et bemerkelsesverdig dyr svømmer hele veien fra Karibien
til det sørlige Canada og ser etter den.
I farvannene utenfor øya Nova Scotia
ser folk etter disse mystiske rovdyrene i havet.
Zoologist, Mike James, og båt mannen, Blair Fricker
har jobbet med å studere og beskytte disse dyrene i 16 år nå.
Men for å studere dem, må de først finne dem.
Vi har akkurat begynt å se etter dem, akkurat begynt å holde utkikk.
Noen ganger ser vi en på en fin dag, og så ser vi ham aldri igjen.
Og man kan ikke tro at den slapp unna fra deg.
Blair og Mike leter etter en kjempe av sin art.
Men bare fordi det er en kjempe, så er den ikke lett å finne.
Jeg tror jeg akkurat så ham, i retning klokka to. Rett der.
Ser dere hvor jeg peker? - Jepp. - Definitivt ham.
Hun tar en bra sving der. Der drar hun.
Problemet er at de ikke blir. De bare kommer opp for luft og drar bare videre.
- Det er noen få maneter der også. - Er vi ferdige?
Så du noe mer? - Nei, er en stund siden nå.
Der er han, rett under overflaten. Kom opp igjen, tror jeg.
Suksess til slutt, men dette er et dyr det tar mye erfaring og styrke
å få ombord uten å skade det.
- Best om vi tar henne inn med hodet først. - Vent litt, vent litt.
En Havlærskilpadde.
Med en vekt på opptil 900 kg, er dette den største havskilpadden i verden.
Mike antar at over tusen skilpadder kommer til Canadisk farvann hvert år.
Han har merket over 300 av dem, slik at de kan bli identifisert om de fanges igjen.
Hun er virkelig stor.
Hver skilpadde blir målt.
148.2
Den lengste som noen gang er registrert var nesten dobbel så lang som denne.
Den er over en meter rundt nakken.
Havlærskilpadder har en viktig fordel enn andre, små havskilpadder.
Uvanlig for reptiler, så kan de generere kroppsvarme
som det store skroget dens hjelper til med å bevare.
Det betyr at de kan svømme utenfor den varme Golfstrømmen og dypt
inn i de næringsrike nordlige farvannene.
Og Mike har nylig avslørt hva Havlærskilpaddene gjør i de mørke dypene.
Han festet små kameraer på ryggen av noen skilpaddene sine.
Havskilpadder har et utmerket syn
som hjelper dem med å spore opp Løvemankene i den grønne plankton suppa.
Men maneter består mest av vann.
Et stort dyr må spise mange av dem for å overleve
og Mike har oppdaget at skilpaddene spiser fra morgen til kveld,
og de spiser tre fjerdedeler av sin egen vekt med maneter hver dag
gjennom hele sommeren.
Disse gigantiske reptilene trives her på grunn av de næringsrike farvannene
som Golfstrømmen har hjulpet til med å skape.
Og nærings rikdommen inneholder også enorme mengder av en mer kjent sjø-skapning.
Farvannene utenfor New England og det østlige Canada er utrolig rike på fisk
men i dag, er disse Sand ålene på feil sted til feil tid.
Opp av mørket, begynner en strøm av bobler å omringe stimen.
Den panikkslagne fisken samler seg enda tettere.
Under stimen, et skrik, høyere enn en jetmotor, skjærer gjennom vannet
og driver fisken oppover.
Nettet med bobler blir tettere mens rovdyrene stiger opp i en spiral.
Det er Knølhvalene.
Etter nesten 6 måneder med faste, gjør de alt for en mulighet til å spise.
Knølhvalene er det eneste dyret som fanger byttet sitt i et nett av bobler.
Hvalene har munnen full av gigantiske remser med "barder",
et fingernegl lignende materiale.
De gulper innpå enorme mengder med sjøvann og fisk
tvinger vannet bakover og gjennom mellom bardene og fanger fisken innenfor.
Over et stort havområde, samles hundrevis av hvaler for meske seg.
Det er så mye å spise her
at hvalene kan samle opp nok fett gjennom sommer månedene
til at det kan vare hele året.
Men ikke alle knølhvalene som som kom fra Karibien
avslutter vandringen sin på kysten av Nord-Amerika.
Noen svømmer mye lenger
med kurs for enda større rikdommer på den andre siden av Atlanteren
hvor også Golfstrømmen er på vei.
Utenfor den nordlige kysten av Amerika, begynner vinden å blåse mot øst.
Det dytter Golfstrømmen over Atlanteren mot Europa.
Når den forlater Amerika, er Golfstrømmen 10 grader varmere enn sjøen litt mot nord.
Den varme strømmen varmer luften over seg, noe som skaper forskjell i lufttrykk
som igjen fører til enda sterkere vinder.
Dette hjelper til med å piske opp tøffe sjøer i Nord-Atlanteren.
Så vel som å skape turbulent vær, styrer Golfstrømmen igjen, livet.
Flommen av strømmen virvler opp næring fra sjøbunnen
og beriker Nord-Atlanteren, og skaper en fest for sjøfugler.
Havsulene flyr hundrevis av kilometer på fisketurene sine.
De treffer vannet med 80 km/t
og svømmer ned så dypt som 20 meter i jakten på sitt bytte.
Det er store belønninger å få i dette næringsrike havet
men feiltolk forholdene her ute, så kan Atlanterens kraft knuse deg.
Og det gjelder alt, og alle.
Rundt hele havet, fra Canada, Island, Frankrike og de Britiske øyer,
utfordrer menn og kvinner elementene og drar ut for å høste inn fra havet.
Den Skotske skipperen, Davey Milne, har fisket i Atlanteren i 35 år
og har fortsatt dyp ærefrykt for dets krefter.
Jeg har stor respekt for havet.
Vi er egentlig bare i et badekar, sammenlignet med Atlanterhavet.
Det er enormt.
Davey styrer badekaret sitt inn i farvann han kjenner godt
men han bruker fortsatt det siste innen sonar og radar for å finne fisken
og holder et øye med på hva elementene har i gjære.
Været kommer fra vest, med de samme vindene
som blåser Golfstrømmens varme vann over fra Amerika.
Davey og hans mannskap på seks
leter etter de stedene hvor strømmen driver næringen mest til overflaten
og skaper de rikeste fiske grunnene.
Men å fiske i disse rike farvannene er en meget farlig jobb.
Trålfiskere mister livet hvert eneste år her.
For Davey og mannskapet hans
er det en daglig kamp mot et av det mest fiendtlige miljøet på Jorden.
Vinden blåser over 320 mil med hav
og bygger opp tårnende Atlanterhavs bølger, som er høyere enn hus.
Men for disse fiskerne, er det bare en helt vanlig dag på kontoret.
Davey kjemper for å holde båten stødig
mens det massive nettet, fylt opp med 15 tonn fisk
blir dratt inn av mennene på dekk.
Fangsten består mest av hyse, med en og annen stor torsk.
Trålfiskere må holde seg til strenge kvoter
mens argumentene verserer om hvor mye fisk de skulle få ta
Men i dag, vil de være heldige om de får mer fisk i det store og hele.
Utenfor kysten av Canada, har en storm sveipet ned fra Arktis.
Spiralen av stormskyer har blitt blåst mot Europa, og pisker opp sjøen.
Mens bølgene bygger seg opp, begynner skipperen å følge med horisonten mot vest.
Davey må snart ta et valg
om forholdene blir for farlige for å fortsette med fiskingen.
Man må alltid være oppmerksom for man har jo livet til andre menn å passe på.
Og... det tar bare en stor brottsjø og så er man borte.
Sterkere vind betyr større bølger.
Sjømenn har en måte å beskrive hvordan en tøff sjø er.
De kaller det et sjø forhold.
Man får vanligvis tøft, veldig tøft, eller høyt.
Og så får man fenomenalt.
Og fenomenalt, fenomenalt!
Stormen har vokst meget raskt
vindene har nådd orkan styrke i midt-Atlanteren.
Kraftige stormer som dannes så raskt kalles vær bomber
og de kan ta fiskere på senga.
Dette er tøft, også for trålfiskeres standard.
Davey vet at det er massevis av fisk rett under ham
men han må vurdere risikoen med å forbli ute på sjøen.
Han bestemmer seg for å dra inn.
Å legge seg sidelengs mot bølgene er vel noe av det farligste en båt kan gjøre.
Og det er da sjø ferdighetene setter inn. Du gjør valget ditt...
Du tar et valg og det må gjøres riktig. Det er ikke plass for noen feil.
Davey's skip er ikke det eneste som er på vei hjem gjennom den kommende stormen.
Mens trålermannskapet kommer seg i sikkerhet i havnen sin
slår stormen inn mot kysten.
Gjennom høsten og vinteren, slår stormene til mot Europa.
Men ingen steder føler de det mer enn på kysten av Irland.
Ragende mer enn 200 meter, blir Moher klippene
hamret av over tusen tonn av vann i hver eneste bølge.
Om man kunne samle inn energien av bare en eneste storm
så kunne det gi strøm til hele England hele vinteren.
Men ingen har greid å komme i nærheten av å tøyle dette.
Stormer har med seg store ødeleggelser, men den opprørte sjøen bringer opp næring
som livnærer store sommer plankton blomstringer
som er livsviktige for det marine livet utenfor de Britiske øyer.
Ti meter lange Brugder svømmer opp fra havdypet.
Den nest største fisken i verden, de spiser kun plankton.
Sjøfuglene trives, og forplanter seg i millioner.
Lundene flokker inn fra det åpne havet, hvor de har tilbragt vinteren.
De oppdrar ungene sine på klippetoppene og fisker om dagen i det næringsrike havet.
Dagens måltid er et nebb full av små sardiner.
Og det er mye mat, også for reisende som dristet seg over den stormfulle Atlanteren.
Noen av knølhvalene, som har overvintret i Karibien
forer seg opp på kysten av Irland om sommeren.
Golfstrømmen hjelper til med å piske opp stormene som gjør disse farvannene så rike
men den store strømmen bringer også med seg varme.
Mens den nærmer seg Europa, så deler Golfstrømmen seg.
En del av det varme vannet flyter sørover mot Afrika, men resten,
kjent som Nord Atlanter Strømmen, flyter nordover, forbi kystene av Europa.
Farvannene utenfor de Britiske øyer er ti grader varmere
enn på samme breddegrad som på den andre siden av Atlanteren.
Så dyr som trives her, hører vanligvis mer hjemme lenger sør.
Som en rosa Hav vifte og den Europeiske akkaren.
Disse nære slektningene av tiarmet blekksprut og åttearmet blekksprut,
formerer seg i farvannene utenfor det sørlige England hver sommer.
Den varme strømmen har nå mindre påvirkning
på landtemperaturene på de Britiske øyer enn det folk er vant med å tro.
Det legger kanskje til bare en grad eller to til vinter temperaturene.
Men lengre nord, har den en merkbar effekt.
Norge er fem til ti grader varmere enn andre steder på samme breddegrad
på grunn av en kombinasjon av havstrømmen og de varme vestlige vindene
som har blåst sammen med den, over Atlanteren.
De vindene er ikke lenger det eneste som styrer strømmen
mens den flyter lenger nord, langt forbi Polarsirkelen
til kanten av det frosne Arktiske hav.
Ved kanten av isen, er en merkelig prosess igang som trekker strømmen opp hit.
Når sjøvannet fryser, presser det ut saltet sitt
og gjør det ufrosne vannet rundt ekstremt saltholdig.
Dette super salte vannet er tyngre, så det synker ned til havbunnen
og sirkulerer når det varme vannet fra Golfstrømmen suges inn og bytter det ut.
Overalt ellers i Arktis, fryser sjøen om vinteren.
Men her, holder Golfstrømmens varme
et enormt område av Nord-Atlanteren isfritt, hele året rundt.
Denne kombinasjonen av næringsrikt vann og ufrossen sjø
skaper en arena for en av Jordens største dyrelivs hendelser.
Det er januar og over en milliard sild har samlet seg for å gyte på kysten av Norge.
Det er et gilde for alle rovdyr som kan nå dit.
For knølhvalene, er det en belønning
for deres 800 mil lange svømmetur over Atlanteren.
Knølhvalene kan ikke nå det meste av Arktis om vinteren.
De kan ikke reise under isen, for de må puste.
Her, har Golfstrømmen åpnet opp rike jaktmarker
men å fange fisken er ikke enkelt.
Hvalene sliter med å omringe de store mengdene med fisk, med boble nettene sine.
Og nå ankommer Knølhvalenes dødeligste fiende og deltar i jakten.
Hundrevis av spekkhoggere svømmer inn fra det åpne havet,
og beveger seg i grupper på opptil 30 stykker.
Men disse dødelige rovdyrene er ikke her for å spise knølhvaler,
de jakter på fisken.
Og de har en ekstraordinær teknikk for å fange dem.
Først, må de jobbe som et team
og koordinere bevegelsene sine med klikking og plystring.
De bryter av en seksjon av mega stimen til en mer håndterlig ball.
Noen hvaler sirkler rundt silden, og gjeter dem sammen.
Mens andre svømmer dypt og dytter ballen med fisk opp mot overflaten.
Vannet koker med sild, desperate etter å rømme unna skjebnen sin.
Det er nå spekkhoggerne bruker sine tunge våpen.
En seks tonns spekkhogger slår med halen med utrolig destruktiv kraft.
Under vann blir hale slåing brukt for å bedøve silden.
Noen fisker kommer for raskt og rømmer i sikkerhet tilbake til stimen.
Men de fleste blir tatt av spekkhoggerne, en etter en.
Snart, glitrer vannet med fiskeskjell
mens spekkhoggerne metodisk konsumerer ballen av fisk.
Ved å splitte opp silden i mindre stimer
har spekkhoggerne gjort knølhvalene en tjeneste,
og snudd det vanlige forholdet mellom dyrene på hodet.
Overalt ellers på Jorden, er spekkhoggerne knølhvalenes største fiende
men her, innkasserer knølhvalene en enorm fiske middag.
Og knølhvalene er ikke de eneste til å spolere spekkhoggernes fest.
Massive Finnhvaler, 24 meter lange, kan svelge 3000 sild i et enkelt jafs.
Dødelige fiender spiser side ved side.
Et unikt scenario, kun mulig her, på grunn av. varmen i Golfstrømmen.
For bare et par uker, vil Knølhvalene spise kvoten sin før silden drar igjen.
Det er et fantastisk skue, men dets fremtid er vanskelig og forutse.
Mens klimaet vårt blir varmere, flommer mer og mer ferskvann
inn i Atlanteren fra Grønnlands isen.
Dette gjør sjøen mindre salt.
Og det finnes tegn på at den saltførende sirkulasjonen
som trekker den varme strømmen nordover, muligens begynner å slakke ned.
Men for nå, ved slutten av forings sesongen
begynner hvalene den lange reisen sørover, tilbake til Karibien
hvor syklusen av livet deres vil starte forfra igjen.
Liv som er formet av de utrolige kreftene i Golfstrømmen.
Drivkraften for liv, gjennom de rike nordlige farvannene...
...av Atlanteren.
ATLANTERHAVS DAGBOK
Det er Januar, i den Norske byen Andenes
langt ovenfor Polarsirkelen.
I havet utenfor holder et av naturens undere seg på å utfolde seg
når hundrevis av hvaler samles for å fråtse seg mette.
Mens kamerafolkene tester utstyret sitt
går det opp for dem hvor vanskelig det vil bli å gjøre noe her.
Regissøren Lucy Wells, er spesielt bekymret for mangelen på lys.
I ren film tid, får vi kanskje en time om dag for øyeblikket.
Øh... som ikke er så veldig mye og som potensielt kan bli frustrerende
for det er mye som foregår, men det er for mørkt
og vi kan ikke gjøre noe, vi kan ikke filme noe som helst.
Den andre store utfordringen vil være kulden.
Med temperaturer langt under frysepunktet
hypotermi og frossent dykkerutstyr er virkelig risikable farer.
Teamet er meget lystne på å filme spekkhoggernes etegilde
og etter bare en time fra land, er de heldige og får den første kontakten.
Spekkhoggerne gjeter en sildestim inn til en ball
akkurat det teamet ville se.
Jøss.
Med bare en times dagslys, haster teamet på med å komme i vannet
Gå.
Jøss, de er overalt!
Det er dag en, og teamet har allerede sine første bilder av spekkhoggerne.
Og snart, får spekkhoggerne selskap.
Åh, det er noen Knølhvaler som nærmer seg. Se hvor nær han er!
Her, får man to hval arter for prisen av en
og det ser ut til at Knølhvalene følger etter spekkhoggerne.
Teamet er begeistret.
Dette har aldri blitt filmet tidligere.
Knølhvalene ser ut til å ta fordel av spekkhoggernes gjete evner.
En flott begynnelse.
men teamet oppdager snart at Knølhvalenes nærvær
ikke er en så god ting, til syvende og sist.
Deres hovedmål er å filme den utrolige gjetingen og hale smekkende oppførselen
som spekkhoggerne her bruker for å fange sild.
Men hver gang teamet finner spisende spekkhoggere...
... dukker Knølhvalene straks opp
og jager spekkhoggerne vekk.
Det er i den retningen, vi må bare... Til tross for teamets forsøk
har Knølhvalene blitt en pest og en plage og dukker opp igjen...
...og igjen.
Det er en utfordring for kameramann, David Reichert.
Vi ser Knølhvalene svømme frem og tilbake hele tiden der nede,
men vi ser bare ikke, selve gildet.
Dette begynner å bli et stort problem for teamet.
Når som helst kan silden dra, etterfulgt av spekkhoggerne
og teamets oppdrag vil være en fiasko.
Den er ti over ett. Jeg antar det lengste vi kan holde på er kanskje til kvart på to.
Det er slettes ikke mye tid og så langt i dag, har vi ikke fått noe som helst.
Med moralen allerede langt nede, skjer noe som får teamet til å huske
hvor farlig det kan være å dykke her, midtvinters.
En av dykkerne gir signal om å bli plukket opp.
Noe er skikkelig galt.
Det er PB, den andre undervanns kameramannen, og han sliter tydelig.
Dette er en dykkers verste frykt.
Hans pusteanordning har frosset, og gir ham for lite luft.
Om det hadde skjedd dypere under vann, kunne det ha fått fatale følger.
Problemet blir raskt fikset, men teamet er rystet.
Det eneste kameraet som kommer nært nok spekkhoggerne, er teamets mini-helikopter.
Men med teamets strøm av uflaks, skulle de ha forutsett videre problemer.
Thomas, piloten, flyr helikopteret drevent
rett inn i det minste skiltet i havnen.
Han er sjokkert.
Heldigvis, ser resten av teamet det morsomme med det
og iverksetter en redningsaksjon.
Man kan se propellene gå rundt under vannet.
Vi kan ha en fin begravelse.
Det var leketøyet mitt. Jeg drar hjem.
Moralen er god, men teamet har mistet det eneste kameraet som filmet spekkhoggere.
Dykkerne trenger litt faks.
Ganske mye action foran oss, folkens.
Vi har akkurat funnet en gruppe spekk- hoggere. Ingen Knølhvaler, noe som er bra.
Det er... om jeg tør si det, oppmuntrende.
Men så langt har hver bra situasjon vi har truffet på
at på overflaten syntes vi det var utrolig
de har kommet opp og det har ikke vært bra for dem.
Ventetiden er anspent.
Kom igjen...
Men i dag, skjer alt som det skal.
Kameraene filmer og endelig, fanger filmteamet
den utrolige oppførselen de de kom hit for å filme.
Det er magisk.
Ballen av sild tårner over deg
og skjellene på silden fanger lyset og de glitrer som diamanter.
Men så kommer spekkhoggerne opp mot dem og dytter dem forsiktig
og presser ballen mot overflaten...
...hvor de kan stenge dem inne, og komme inn og angripe.
Dette er en av de mest spektakulære natur hendelsene jeg noen gang har sett.
Jobben er ferdig. - Ja!
Takk Gud!
De måtte overkomme noen tøffe forhold
men gjennom pågangsmot, og litt flaks
har de greid å dokumentere noen av de mest utrolige scenene i hele Atlanterhavet.
Neste gang. Fra et overflate etegilde...
... til det knusende dypet i avgrunnen.
Møt de merkelige dyrene i verdens lengste fjellkjede
langt under overflaten.
Og oppdag opphavet til verdens yngste hav.
OVERSATT OG SYNKET AV LEOGATE1968